Foto: Biskup don Tonino Bello uputio se u Sarajevo unatoč teškoj bolesti 1992. godine
La marcia della pace a Sarajevo – 1992
Biskup Antonio (Tonino) Bello (Alessano, 18. ožujka 1935. – Molfetta, 20. travnja 1993.) pokrenuo je u ljeto 1992. apel za konkretan doprinos miru i pravdi u Bosni i Hercegovini nenasilnom inicijativom. Organizaciju preuzimaju Beati costruttori di pace (Blaženi graditelji mira). Nakon višemjesečnih priprema, oko 500 pacifista odlučuje 6. prosinca 1992. isploviti iz Ancone. Cilj je stići u Sarajevo, grad koji je već devet mjeseci pod opsadom, i biti tamo 10. prosinca na Međunarodni dan ljudskih prava.
Nakon referenduma o neovisnosti Bosne i Hercegovine, održanog od 29. veljače do 1. ožujka 1992. – na kojemu je glasovalo 63.7% građana (bosanski Srbi su najvećim dijelom bojkotirali referendum), od kojih je 99.7% bilo za neovisnost – BiH je 3. ožujka proglasila neovisnost od Jugoslavije. Potom je, između ostaloga, od 6. travnja uslijedila opsada grada Sarajeva. Srpske snage držale su glavni grad BiH okupiranim sve do listopada 1995. godine.
U vrijeme opsade i blokade Sarajeva i rata u BiH mnogi su ljudi u Europi i svijetu pozivali na mir i molili, a jedna međunarodna skupina pacifista, pretežno Talijana, usudila se na nešto hrabro i do tada neviđeno: krenuti na Marš mira u Sarajevo [La marcia della pace a Sarajevo].
Padovanska udruga Beati costruttori di pace [Blaženi graditelji mira], koju je predvodio dijecezanski svećenik don Albino Bizzotto, pokrenula je 1992. inicijativu Nenaoružani u Sarajevo [Disarmati a Sarajevo] koju su već imali kao naslov i rubriku u rujanskom broju svog časopisa. Bila je to inicijativa otvorena za sve one koji im se, zastupajući načela nenasilja, žele pridružiti u mirnom pohodu u glavni bosanski grad i tako, barem na nekoliko dana, prekinuli njegovu ratnu opsadu. Započeli su sloganom “100 000 u Sarajevu”, kojeg su kasnije – svjesniji da je hrabrih mirotvoraca manje – prepravili u realističniji slogan “I ja u Sarajevu” [“Anch’io a Sarajevo”].
Odazvalo se stotinjak vjerskih i civilnih udruga, uključujući Arci, Acli, Pax Christi i Associazione per la pace.
Izravnu akciju podržao je politički prijedlog koji je izradio profesor Antonio Papisca sa Sveučilišta u Padovi, a čiji je cilj bio mehanizme odlučivanja Ujedinjenih nacija (UN-a), viđenog kao međunarodno tijelo koje više nije super partes, zamijeniti s Ujedinjenim nacijama (ili diplomacijom) naroda, izgrađenima odozdo, u kojima bi okosnica bile najpriznatije humanitarne organizacije. Profesor Papisca razjašnjavao je političke motive takve inicijative u stupcima raznih novina.
Kako bi se 500 odazvanih osoba pripremilo za inicijativu mirovnog pohoda okupiranom Sarajevu, organizirane su vježbe tehnika izravnog nenasilnog djelovanja te primjeni metode konsenzusa u suradnji s Rete di Formazione alla Nonviolenza [Mreža za obuku o nenasilju] u Bologni, Rimu, Napulju i Torinu. Stvorene su “skupine afiniteta” od po 10-ak ljudi, svaka sa službenim govornikom za kojeg su glasovali članovi, a sve kako bi se ubrzali komunikacija i procesi donošenja odluka. Kampanja se u potpunosti samofinancirala prikupljanjem sredstava, uključujući i kampanju prigovora na vojne troškove te pomoć igrača Padove.
Don Bizzotto je u listopadu 1992. godine napravio istražno putovanje u BiH, sastavši se sa zamjenikom gradonačelnika grada, predstavnikom međunarodnog mirovnog centra Ibrahimom Spahićem i još ponekim političkim vlastima. Prihvaćena je molba za intervenciju koja je dogovorena za tjedan između 7. i 13. prosinca 1992. godine. Cilj je bio stići u Sarajevo 10. prosinca, na Međunarodni dan ljudskih prava. U međuvremenu, dio talijanskog desničarskog tiska optužio je pokret za “lijenost” i “suživot s krvnicima”.
Unatoč brojnim pritiscima talijanske vlade da odustanu, 496 ljudi, starih između 18 i 72 godine, iz 8 različitih zemalja (velika većina Talijana, 43 Španjolca, desetak Engleza i pet japanskih monaha) otplovit će iz Ancone, podijeljeni u 36 manjih skupina. Među njima su 18 liječnika i 18 medicinskih sestara, parlamentarci Eugenio Melandri, Martino Dorigo, Chicco Crippa, Paolo Zanini i Galileo Guidi, novinar Tg3 Raniero La Valle, esejist Gianfranco Bettin, dopisnici: Avvenirea, Giuliano Ragno, Manifesta, Mario Boccia, Avvenimenta, Michele Gambino i Famiglia Cristiana, Alberto Chiara, dehonijanac Angelo Cavagna, franjevački kustod asiškog samostana fra Nicola Giandomenico, biskup dijeceze Ivrea Luigi Bettazzi (jedini danas živi talijanski biskup koji je sudjelovao na Drugom vatikanskom koncilu i jedini danas živi potpisnik Pakta iz katakombi za siromašnu Crkvu koja služi) i duhovni vođa marša biskup Molfette Tonino Bello, predsjednik Pax Christi Italia (1985.-1993.). Talijanski zastupnik Roberto Formigoni, nakon što im je pružio podršku, u posljednjem će trenutku odlučiti da ne ide, dok će zastupnik Giovanni Bersani samostalno doći do karavane u Splitu te će ih pratiti do Kiseljaka.
Polazak je zakazan za večer 7. prosinca 1992. u Anconi, gdje ih čeka trajekt Liburnija, hrvatske tvrtke Jadrolinija. Svaki sudionik ponio je sa sobom hranu i vodu za četiri dana. Karavan se sastoji od deset autobusa, dva vozila hitne pomoći iz regije Veneto i zelenog minibusa koji predvodi kolonu.
Putovanje je bilo vrlo turbulentno, zatekla ih je rijetko viđena oluja, brod je riskirao brodolom, agencija Ansa javlja u noći da je brod nestao. Ipak, sljedeće večeri s gotovo dvanaest sati kašnjenja, konačno su uplovili u Split. Karavana odmah nastavlja prema Makarskoj gdje odsjeda u bivšem hotelu. Sljedećeg dana stiže do kontrolne točke Kiseljak, udaljene 30-ak kilometara od Sarajeva, gdje je na dva dana zaustavljaju srpske vlasti. Borave u školi koju im je ponudio lokalni načelnik.
11. prosinca u 17 sati, nakon dugih pregovora i odbijanja bilo kakve oružane pratnje trupa Ujedinjenih nacija, uspjeli su ući u Sarajevo. Skupinu od deset osoba, među kojima je bio i novinar Alfio Nicotra, dočekuje potpredsjednik okruga Ilidža (zapadni dio grada u rukama Srba), zapovjednik Velibor Veselinović, koji ih zadržava u području pod njegovom kontrolom. Ostali su dospjeli do područja u rukama Muslimana te nakon noći provedene u školi, sljedećeg dana sudjeluju u raznim inicijativama s prisutnim vjerskim zajednicama u gradu. Don Tonino Bello drži govor u kinu “Prvi maj” podsjećajući na razloge inicijative:
“Ovo iskustvo bilo je neka vrsta obrnutog UN-a. Ovdje nije stigao UN moćnika, već UN najnižih, siromašnih. UN moćnika može ući u Sarajevo do 16 sati, a siromašni si mogu dopustiti ulazak i nakon 19 sati. Mislim da moramo promicati ove oblike utopije, inače što su naše zajednice? One su samo bilježnici statusa quo, a ne proročki stražari koji najavljuju novo nebo i novu zemlju. Mislim da mi moramo uložiti sve u ovo”.
Popodne se sastanak održava u kinu “Radnik”, slijedi povratak u Kiseljak i ukrcaj u trajekt u Zadru. Ranije su u Sarajevu, između ostaloga, kao donaciju ostavili i vozila hitne pomoći.
Među glavnim ciljevima inicijative bila je pozornost medija i politička pokrivenost kako bi se istaknula nada u pokajanje UN-a. Uz novinare u pratnji koji su vjerno pratili inicijativu, valja spomenuti i neke uglavnom desničarske novine čiji su ih urednici i novinari osuđivali. Među onima koji su kritizirali inicijativu začudo je bio i Movimento nonviolento [Nenasilni pokret] koji je u uvodniku u časopisu Azione non violenta (kojeg su potpisali predsjednik Stefano Benini i direktor časopisa Massimo Valpiana) inicijativu prozvao za postavljanje “nedostižnih ciljeva”, te da tobože nisu djelovali “prema stvarnim mogućnostima”.
Eho inicijative – koja je u svakom slučaju prekinula opsadu grada nakon 250 dana, pokazujući mogućnost mirne intervencije u rješavanju sukoba – ipak je teško prelazio nacionalne granice Italije. Sumnje oko marša neki su izražavali zbog prisutnosti (uz organizacijske zadatke na visokoj razini) dviju ključnih figura za uspjeh inicijative: Amerikanca (palestinskog podrijetla) Curtisa Doblera i Sirijca (s engleskom putovnicom) Atrisa Sadallaha. Upozorenje koje je stiglo nekoliko mjeseci kasnije na adresu udruge Beati costruttori di pace prisutnima u Sarajevu (“budite oprezni da vas ne natjeramo da platite”), moglo bi se povezati s ubojstvom pacifista i člana njihove udruge (Gabriele Moreno Locatelli) sljedeće godine na istom Maršu mira u Sarajevo (fratellanza.net).
P. S. Nastojat ćemo u narednom razdoblju objaviti i cjelovit dnevnik Marša mira u Sarajevo (1992.) kojeg je vodio don Tonino Bello a koji sadrži neke zanimljive detalje. Fotografije ispod: Mario Boccia, tekstovi: Nicole Corritore. Vidi također: Don Tonino Bello: Želje mira
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/media/gallerie/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/ancona/781768-1-ita-IT/Ancona.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/articoli-da-pubblicare/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/sbarco/781810-1-ita-IT/Sbarco.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/articoli-da-pubblicare/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/in-colonna/781754-1-ita-IT/In-colonna.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/articoli-da-pubblicare/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/kiseljak/781836-1-ita-IT/Kiseljak.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/articoli-da-pubblicare/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/mani/781747-1-ita-IT/Mani.jpg)
![](https://cdn.ilpost.it/wp-content/uploads/2016/03/Sarajevo-0.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/articoli-da-pubblicare/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/don-tonino-bello/781803-1-ita-IT/Don-Tonino-Bello.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/media/gallerie/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/responsabilita/781740-1-ita-IT/Responsabilita.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/media/gallerie/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/ambulanza/781782-1-ita-IT/Ambulanza.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/media/gallerie/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/saluto/781824-1-ita-IT/Saluto.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/media/gallerie/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/appunti/781726-1-ita-IT/Appunti.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/media/gallerie/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/sarajevo/781817-1-ita-IT/Sarajevo.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/articoli-da-pubblicare/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/pausa/781796-1-ita-IT/Pausa.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/media/gallerie/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/chiesa/781761-1-ita-IT/Chiesa.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/articoli-da-pubblicare/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/incontro/781789-1-ita-IT/Incontro.jpg)
![](https://www.balcanicaucaso.org/var/obc/storage/images/media/gallerie/sarajevo-la-marcia-dei-500-vent-anni-dopo/addio/781775-1-ita-IT/Addio.jpg)